Grupa+Barometru

Administrator grupă: Eugen Membrii: Marian, Radu, Manuel

=__ Barometrul __= = = ===Evangelista Torricelli (1608–1647) a propus o metodă de măsurare a presiunii atmosferice prin inventarea barometrului cu mercur în anul 1643. Barometrul cu mercur este un tub lung de sticlă care a fost umplut cu mercur şi apoi răsturnat într-o cuvă cu mercur. S-a determinat astfel foarte uşor că presiunea atmosferică este P= ρ·g·h. Presiunea reală într-un punct într-un fluid se numeşte //presiune absolută//. Presiunea relativă (manometrică) se dă fie peste, fie sub presiunea atmosferică.=== ===Un manometru care masoară presiuni sub presiunea atmosferică se numeşte de obicei manometru de vid. Presiunea atmosferică într-un punct descreşte cu altitudinea. Există variaţii ale presiunii atmosferice de la o zi la alta, deoarece atmosfera nu este statică. Coloana de mercur din barometru va avea o înălţime de aproximativ 76 cm de mercur la 0 grade Celsius, în câmp gravitaţional normal (standard), g=9,80665 m/s², se numeşte „o atmosferă” (1 atm).=== ===Semnificaţia principală a acestor experienţe din acel timp era concepţia pe care o afirmau că poate fi creat un spaţiu vid. Timp de două mii de ani, filozofii vorbeau de oroarea pe care natura o are pentru spaţiul vid: horror vacui. Datorită acestei orori se spunea că natura previne formarea unui vid apucând orice substanţă învecinată şi umplând cu ea instantaneu orice spaţiu vidat. Experienţele lui Torricelli şi Pascal au arătat că există limitări în capacitatea naturii de a prevenii un vid.=== ===Cu excepţia telescopului, nici o altă descoperire ştiinţifică din secolul al XVII-lea nu a trezit curiozitatea şi dorinţa de cunoaştere în aşa măsură cum au făcut-o experienţele cu barometrul şi cu pompa de aer.===

= =

__ Experienţa lui Torricelli __
===În anul 1641, fântânarii Marelui Duce din Florenţa căutau să construiască o pompă aspiratoare care să ridice apa la o înălţime mai mare de 32 de picioare. Pe atunci nu se ştia care este forţa ce urcă apa în corpul unei pompe şi o menţine acolo. Ei au construit pompa, dar apa nu s-a urcat mai sus, fapt ce i-a determinat să apeleze la renumitul savant Galileo Galilei, pentru a-l întreba unde rezidă greşeala. Faptul că nu se urca mai sus de 32 de picioare era în contrazicere cu principiul admis pe atunci că „natura are oroare de vid”. Galileo demonstrase că aerul este greu, dar nu s-a gândit să folosească acest fapt ca să explice insuccesul grădinarilor. Se spune că, nedumerit, le-ar fi răspuns foarte vag că „natura nu are oroare de vid decât numai până la înălţimea de 32 de picioare”.=== ===Preocupat de această problemă, Galileo a încredinţat-o lui Torricelli (1608-1647), un renumit fizician italian. Acesta a găsit răspunsul abia în 1643, la un an după moartea lui Galileo, bazându-se tocmai pe descoperirea acestuia din urmă, şi anume că nivelul atins de apă în pompa aspiratoare este echilibrat de către greutatea masei de aer care apasă pe suprafaţa exterioară. Discutând problema aceasta cu Viviani (1622-1702, matematician şi om de ştiinţă italian), s-au hotărât amândoi să repete experienţa, cu condiţia ca să folosească mercur în loc de apă. Aceasta deoarece mercurul, fiind de 14 ori mai greu ca apa se va ridica la o înălţime de 14 ori mai mică.=== ===Viviani a construit un tub lung de trei picioare, închis la un capăt, şi a procurat mercurul. Când totul a fost gata, ei au umplut tubul cu mercur şi apoi, ţinându-l bine astupat cu degetul, l-au cufundat într-o cuvă cu mercur. Şi, într-adevăr, mercurul din tub a coborât până la distanţa prevăzută de ei. Tot Viviani a purtat apoi tubul cu mercur la diferite înălţimi şi astfel au stabilit un mijloc de măsurare a presiunii atmosferice; cu alte cuvinte, se născuse barometrul.===

Mai exista si alte barometre: Barometru cu mercur; Barometru cu gaz; Barometru cu apă; Barometru mecanic (aneroid).